מוסריות ואידאל הרציונאליות בארגונים פורמאליים
(אתיקה 1)
תקציר של המאמר
Morality And Ideal In Rationality In Formal Organizations / John Ladd
הקליד מכתב יד עודד לבנה, livneh@post.tau.ac.il

נטפל ב"אירגונים פורמאליים"
אחד ממאפייני אירגונים פורמאליים היא ההפרדה החדה שהם עושים בין הפעולות של יחידים במסגרת תפקידם לבין פעולותיהם הפרטיות.
ההחלטות של מקבלי ההחלטות מיוחסות לאירגון, ולא ליחידים.  במובן זה נושא התפקיד הוא לא אישיות. באופן עקרוני, אפשר היה להחליף את נושאי התפקידים של האירגון באנשים אחרים, מבלי לפגוע בהמשכיות או בזהות של האירגון.
במובן זה נֶאמר לפעמים שאירגונים הם בלתי מוסריים.
מאפיין נוסף של האירגונים האלה הוא שהם בעלי מבנה הירארכי  -פירמידה של סמכויות.
הארגון הפורמאלי הוא "גוף מקבל החלטות".
ההחלטות מתאפיינות בכך שהן טובות לאירגון, ולאו דוקא ליחידים הנושאים בתפקידי מקבלי ההחלטות.  ההחלטה נחשבת כהחלטה של האירגון.  אלו הן החלטות חברתיות, להבדיל מהחלטות אישיות.  כשהיחיד מחליט עבור האירגון, מטרתו היא (או לפחות צריכה להיות), לקדם את מטרות האירגון, ולא את האינטרסים האישיים שלו.
להבדיל מהחלטה קולקטיבית, אשר בתהליך קבלתה מעורבים מספר אנשים, החלטות חברתיות יכולות להתקבל על ידי יחיד הנושא בתפקיד.  למרות זאת מייחסים את ההחלטות האלו לאירגון.  המטרות של האירגון הן אלו האמורות לשמש בסיס ומניע לקבלת ההחלטות.  כל שיקול שאינו קשור למטרות האירגון אמור להיפסל אוטומאטית כבלתי רלוונטי לתהליך קבלת ההחלטות של האירגון.
כתוצאה מכך, פרט לשיקולים חוקיים גרידא, החלטות ופעולות של יחידים שאינן נגזרות ממטרות האירגון נחשבות לפעולות של יחידים אלה, ואינן נחשבות כפעולות של האירגון.
אם יחיד עושה טעות או עושה משהו שאינו מתאים לקריטריון זה של החלטה חברתית, אז אומרים שהוא חרג מסמכותו או שפעל בדרך לא סבירה, והוא יתן על כך את הדין.  לפיכך נאלץ היחיד לקחת את האשמה על כל כשלון.
האם האירגון צריך לקחת אחריות במקרים מסויימים על הטעויות שעושים היחידים בו?  זוהי שאלה שצריך להחליט לגביה לאור מטרות האירגון.  במילים אחרות, מושג ההחלטה החברתית קשור לוגית עם מושג מטרות האירגון.  כתוצאה מכך, … המושג של פעולה או החלטה הנלקחת על ידי אירגון שאינה קשורה למטרותיו הוא חסר … משמעות.
הסטנדרט היחיד להערכת האירגון, פעולותיו והחלטותיו הוא מידת היעילות השבה הוא משיג את מטרותיו.  יעילות כזו מכונה "רציונאליות".
לכן רציונאליות מוגדרת במונחים של אמצעים ומטרות.  הרציונאליות היא יחסית, כלומר, להיות רציונאלי פירושו להיות יעיל בהשגת המטרות.  זהו מושג לא שלם, הדורש הפניה למטרה לפני שאפשר להבינו במלואו.
נניח שיש מספר תנאים שחייבים להביא בחשבון כשמחליטים החלטה.  דוגמאות אפשריות הם האמצעים הזמינים, עלויות ומגבלות היכולת.
קביעת תנאים אלה היא עניין של ידע אמפירי וחקירה אמפירית.
בין תנאים אלה יש קבוצה מיוחדת של אילוצים שנקרא לה "תנאים מגבילי פעולה".  אלה התנאים המציבים גבולות לפעולת האירגון, כמו: מחסור באמצעים, מחסור בציוד, מחסור בכח אדם מיומן, הוראות החוק ועוד.
תנאים אלה צריכים להילקח בחשבון כנתונים בעת קבלת ההחלטות.  המידע עליהם חשוב.
הדרך היחידה שבה שיקולים מוסריים יכולים להיות רלוונטיים לפעולת האירגון הפורמאלי הי על ידי הפיכתם לתנאים מגבילי פעולה.
אם נדייק, אז שיקולים מוסריים אפילו לא יכולים להיות תנאים מגבילי פעולה, כיוון שמוסריות אינה עניין של ידע אמפירי.  לכן הדרך היחידה שבה נכנסת המוסריות היא כ"אתיקה".  לכן המוסריות עצמה צריכה להיפסל כגורם לא רלוונטי בתהליך קבלת ההחלטות של האירגון, כפי שראינו קודם.
המוסריות נכנסת רק באופן לא ישיר, כדעה מוסרית או "מוסריות חיובית" – המוסריות, החוקים והמנהגים בחברה שבה פועל האירגון חייבים להילקח בחשבון בתהליך קבלת ההחלטות.  הקביעה האם יש תנאים מגבילים כאלה הנקבעים על ידי המוסריות, המנהגים והכללים של החברה האנושים הסובבת היא עניין אמפירי, ולכן זוהי עובדה.  הרלוונטיות של עובדה זו לקבלת ההחלטה תלויה לחלוטין בשאלה איך משפיעים המוסריות, המנהגים והכללים על יעילות האירגון.
החלטות חברתיות, לכן, אינן יכולות להיות נשלטות על ידי עקרונות המוסר.  במילים אחרות, החלטות חברתיות נשלטות על ידי קבוצה אחרת של עקרונות מוסר מזו השולטת על חייהם של אנשים כיחידים.
לפיכך, אין אנו יכולים לצפות מארגונים פורמאליים לציית לחוקים הרגילים של המוסר.  אין אנו יכולים לצפות מהם או מנציגיהם להיות ישרים, אמיצים, מתחשבים, סימפאטיים וכדומה.  מושגים אלה אינם נכללים באוצה המילים של האירגונים.  פעולה היא נכונה, צודקת ורציונאלית אם היא משרתת את מטרות האירגון.
למעשה אפשר להודות מנסיון, שיש שתי אמות מידה שונות לאדם: האחת כשהוא במשרד והאחרת כשהוא בביתו.
נובע ממה שאמרנו קודם, שהסטנדרטים השולטים ביחסי היחיד עם הארגון שונים מאלה השולטים ביחסים בכיוון ההפוך – של האירגון עם היחיד.  היחיד מצידו אמור לנהוג עצמו ביחסיו עם האירגון לפי אותם סטנדרטים שהוא מחזיק ביחסיו הבינאישיים, כלומר, מצפים ממנו להיות פתוח, ישר, בעל מודעות ונאמן לאירגון.  האירגון, לעומת זאת, יכול לא להיות אף אחד מאלה בתמורה.  איזה סיבות מוסריות טובות אפשר לתת ליחיד לנקוט עמדה מוסרית בהתנהגותו ויחסיו עם האירגון הפורמאלי בסתירה לפעמים להתנהגותו ויחסיו עם המועסקים באירגון?  הסבר אחד הוא שבעופן כללי מועיל יותר לאדם לפעול לפי מה שדורש ממנו האירגון, על מנת להשיג את מטרותיו.
תשובה נוספת היא שיחיד הפועל בהתאם לדרישת הסמכות מביא באופן בלתי נמנע ליציבות המערכת כולה, ואילו יחיד המורד בסמכו תוכם לאי יציבות המערכת.
כמו כן, בעלי הסמכות באירגון הם בעלי הידע, ולפיכך יש לציית לסמכותם.  טיעון זה נחלש עקב התקדמות הטכנולוגיה, אשר בה ידע, חינוך ותקשורת מאפשרים ליחיד השגת מידע באיכות גבוהה.
לפי התיאוריה, היחידים המנהלים את האירגון פועלים ככלים של האירגון.  העקרונות היחידים המנחים אותם הם מטרות האירגון.  מסיבה זו, לפחות בעיקרון, כל יחיד באירגון ניתן להחלפה.
היחיד נבחר לעמדה, ונשאר בה או מפוטר ממנה על בסיס יעילות.  האינטרסים של היחיד יילקחו בחשבון רק אם הם מהווים תנאים מגבילי פעולה.
הדרך היחידה להפוך את הזכויות והאינטרסים של יחידים או של הציבור לשיקולים רלוונטיים באופן לוגי לתהליך קבלת ההחלטות של התאגיד היא על ידי הפיכתם ללחץ.  לחץ זה יוכל להיכנס לתהליך קבלת ההחלטות הרציונאלי את הלחץ כתנאי מגביל פעולה.
אין לאירגון הפורמאלי שום אחריות מוסרית, ולפיכך גם שום זכויות מוסריות לחירות או לאוטונומיה.
מכך נובע שהצד השני של המטבע הוא שיהיה זה לא רציונאלי מצידנו, כאנשים מוסריים, לחוש ייסורי מצפון על מה שאנו עושים לאירגונים.
בחברתנו מרובת האירגונים והמונחית על ידי שיקולי תועלת, רובנו כיחידים נאלצים לחיות תחת סטנדרטים כפולים.  אנו נוטים יותר ויותר להשתמש בסטנדרטים החברתיים של האירגון כבסיס להחלטות שלנו ולהערכת פעולותינו.