Combining the Perspectives – chepter 5/ Scott. R.
תרגמה וסיכמה: גבע הדס (03-7318538)
שלושת הפרקים הקודמים תיארו והדגימו שלוש פרספקטיבות של ארגונים (מערכת רציונלית, מערכת טיבעית ומערכת פתוחה), שהתפתחו בתחילת מאה זו לתוך שנות השישים. עשינו ניסיון להציג פרספקטיבות אלה בצורה ביקורתית אך הוגנת, תוך כדי דיון בדוגמאות מתוך עבודות של תאורטיקנים בעלי השפעה שתרמו להם.
בפרק זה נתחיל בסקירה של שלושה מאמצים עיקריים לשילוב שלוש הפרספקטיבות, ולאחר מכן נביא תוצאה לגישה אלטרנטיבית. הגישה האחרונה משמשת לצורך סקירה של תיאוריות שהוצגו קודם לכן וכן לצורך הצגה של קונספציות ורעיונות חדשים שהתפתחו בשלושת העשורים האחרונים.
שלושת הפרספקטיבות מתפקדות כפרדיגמות (כפי שהוגדר ע"י קון ב–1962). הפרספקטיבות משמשות הן כתשתית מחשבתית והן כאוסף הנחות העומדים בבסיס מחקר אמפירי,(אין צורך להוכיח את הפרדיגמות עצמן). פרדיגמה אינה מופרכת ע"י פרדיגמה אחרת אלה מוחלפת על ידה, ובכך יוצרת מיפוי מחודש של הטריטוריה, של אותו התחום בו היא עוסקת. לכן, במובנים מסוימים, ההבדלים בין פרדיגמות מתחרות אינם יכולים להיפתר ע"י עובדות מדעיות או ניתוח לוגי. מספר חוקרים ניסו לפתח תבניות יותר מכלילות שכוללות קטעים נבחרים ממסורות ישנות. אנו נסקור בקצרה שלוש תשתיות סינתטיות כאלה (שילוב של מסורות שונות): במודלים של עציוני, לורנץ ולורש, ותומפסון.

שלושה ניסיונות לאינטגרציה
המודל המבני של עציוני (שדן בוובר ומרקס)
בשנת 1964 עציוני הציע את הגישה ה"מבנית ", שהיא סינתזה בין הגישה הקלאסית (הרציונלית) וגישת יחסי האנוש (טיבעית). בניגוד לגישתנו עציוני לא רואה בוובר כתורם עיקרי לגישה הקלאסית אלא בדומה למרקס, רואה בו תאורטיקן שניסה לשלב את הרעיונות הרציונלים והטיבעיים. מרקס ווובר האמינו שהאינטרסים הכלכליים של עובדים ומנהלים נמצאים בקונפליקט בלתי נמנע.
מרקס (1972) ראה קשר של זרות ודחייה בין הפועלים לבין מקום עבודתם מכיוון שהפועלים אינם הבעלים של אמצעי הייצור ולא של התוצרת.
וובר (1946) הרחיב קביעה זו בציינו כי חיילים בצבאות מודרניים אינם הבעלים של כלי הנשק וכך גם מדענים הם אינם הבעלים של ציוד המחקר שלהם. במובן זה ניתן להתייחס לכל המועסקים, שאינם הבעלים של העסק, כאל בעלי זרות למקום עבודתם.
גם מרקס וגם וובר ראו בשליטה עיקרון מרכזי בארגון.

עציוני שותף לתפיסה זו וטוען שלחוקרים העוסקים במערכות רציונליות וטבעיות יש דברים חשובים ושונים לאומר על מערכות שליטה בתוך ארגונים: חוקרי המערכת הרציונלית תורמים לניתוח השליטה ע"י התמקדות בהבדלים שבחלוקת הכוח בין בעלי התפקידים השונים בארגון. חוקרי המערכת הטבעית תורמים בהתעקשותם שכוח בלבד יוצר דחייה וזרות, ושכוח צריך להיות מקובל על הפקודים על מנת שהשליטה תהיה יעילה (ברנד 1968).

עפ"י עציוני, וובר מאחד שתי גישות אלה בהתייחסותו הן  לחלוקת הכוח, והן ללגיטימיות של הכוח כפי שהיא נתפסת ע"י השותפים למערכת. בנוסף לשילוב בין הפרספקטיבות הרציונלית והטבעית בניתוח נושא הכוח, עציוני מציע במודל המבני התייחסות זהה למבנים פורמליים ולא פורמליים ובמיוחד ליחסים בניהם: לתחומי הגדרה של קבוצות לא פורמליות וליחסים בין קבוצות אלו בתוך ומחוץ לארגון, לתמריצים סוציאליים ומוחשיים וליחסים בניהם, ולקשר של הארגון לסביבתו. 
החוקר בגישה המבנית מכיר בכך ש: "הדילמה הארגונית היא: האילוצים הבלתי נמנעים- שיכולים להצטמצם אך לא להעלם- בין צרכי הארגון והצרכים אישיים, בין רציונליות ואי רציונליות, בין משמעת לעצמאות, בין יחסים פורמליים ללא פורמליים, בין הנהלה לעובדים, או באופן יותר כללי בין דרגות למחלקות " (1964 עציוני).
לסיכום המודל המבני טוען שהגישות הרציונלית והטבעית הן משלימות. כל אחת מהן מייצגת אמת חלקית. אם לעיתים נדמה שהן מתנגשות אזי זה בגלל שהגורמים הארגוניים שעליהם הן מצביעות הם בעצמם סותרים. ההכרה בסתירות אלו הינה חלק חשוב מהמצב האמיתי של ארגונים, הפונקציונליות והתכונות המבניות שלהם.

מודל האפשרויות של לורנץ ולורש (1967)
השנים רואים בפרספקטיבת המערכת הפתוחה כזאת שיכולה לספק מסגרת כללית לשתי הפרספקטיבות האחרות. הם טוענים כי אם כל ארגון שהו נבחן ביחס לסביבה מסוימת, אז הפרספקטיבות הרציונליות והטבעיות יכולות לזהות סוגים שונים של ארגונים, וזאת מכיוון שארגונים משתייכים לסביבות שונות.
הפרספקטיבות הטבעית והרציונלית מנוגדות, שכן כל אחת מהן מתמקדת ברצף שונה של ארגונים. קיצוניות אחת היא, כאשר מסווגים ארגונים מסוימים ברמה מאד גבוהה תוך ירידה לפרטים (למשל, קביעה חד משמעית ומצומצת של מטרות הארגון), קיצוניות אחרות הן כאשר לא מסווגים לעומק ארגונים אחרים (לא מתבססים על איכויות אישיות ולא קובעים את מטרות הארגון באופן ברור). סוגים אלה של קיצוניות לא מתארות את אותו הארגון מזוויות שונות, אלא כסוגים שונים של ארגונים. טבעו של מודל הארגון נקבע ע"י סוג הסביבה אליה הארגון שייך (ככל שהארגון יותר הומוגני ויציב, כך הסיווג שלו יהיה טוב יותר).
כפי שמוסבר ע"י הפרספקטיבת המערכת הפתוחה (“open system perspective"), אין סוג אחד טוב של ארגון, יש כמה, והקביעה אם הסיווג מתאים לארגון נקבעת ע"י היקף ההתאמה בין סוג הארגון וצרכי הסביבה. הניתוח מתבסס על ההתאמה של ארגונים שונים לתנאים סביבתיים שונים. התנאים הסביבתיים קובעים איזה ארגון ישרוד. לאור טענה זאת לורנץ ולורש מנסים להסביר את סוגי הארגונים ואת הפרספקטיבות השונות שהתפתחו במטרה לתאר אותם. 
עמדותיהם יכולות גם להסביר את העובדה שהגישה הרציונלית הקדימה את הגישה הטבעית בהתבסס על ההנחה הנפוצה שהתנאים הסביבתיים בעבר היו יותר יציבים.
הם רואים בפרספקטיבה ה"פתוחה" גישה כוללנית הכוללת בתוכה את הפרספקטיבות הטבעית והרציונלית, שכן כל אחת משתי הפרספקטיבות מתייחסות באופן חלקי לסביבות שונות ותנאים שונים.

מודל הרמות של תומפסון (1967)
תומפסון פיתח בסיס שונה לדון בשלוש הפרספקטיבות. לטענתו ניתוחים של ארגונים חייבים להיות גמישים מספיק כדי שכל שלוש הפרספקטיבות יוכלו להיות נכונות (למרות שהן לא מתאימות במדויק לכל המיקומים של הארגונים). תומפסון מסתמך על פרסון (1960) שחילק את ההבחנה בין ארגונים לשלוש רמות: הרמה הטכנית (הייצור), הרמה הניהולית (החלק שאחראי על התכנון והבקרה של אגף הייצור) הרמה המוסדית/הארגונית (החלק שקשור לארגון ולסביבה הרחבה שלו).
תומפסון מציע כי כל אחד משלושת הרמות מתאימה לכל אחת משלושת הפרספקטיבות: הרציונלית לרמה הטכנית, הטבעית לרמה הניהולית וה"פתוחה" לרמה המוסדית.
התיאוריה של תומפסון היא כי ארגונים שואפים להיות רציונלים למרות שהם טבעיים ו"פתוחים". המנהלים שואפים להקים ייצור יעיל ואפקטיבי, ומכיוון שאגף הייצור נחשב כמערכת "סגורה" (בניגוד ל"פתוחה"), הארגונים ישאפו לסגור רמה זו, למרות זאת, רמה זו היא הליבה של כל ארגון ושם דווקא נצפה לראות את יישום הפרספקטיבה הרציונלית בכל כוחה. ומכיוון אחר, הרמה המוסדית חייבת להיות פתוחה לסביבה, וכאן הפרספקטיבה ה"פתוחה" היא הרלוונטית. וברמה הניהולית שחייבת לנוע בין הפרספקטיבה הרציונלית והרמה ה"סגורה" של הייצור, כדי להיות יעילה היא חייבת גם להיות גמישה כפי שמתואר בתיאורית הפרספקטיבה הטבעית.

מודל השכבות  – המודל האלטרנטיבי
ניתן לאחד את הפרספקטיבות בצורה נוספת. בפרקים קודמים התייחסנו לעובדה כי ניתן לייחס לכל פרספקטיבה תקופה אחרת (קודם הרציונלית, לאחריה הטבעית ולאחרונה ה"פתוחה"). עכשיו נדון בטענה מורכבת יותר, לפיה היו ארבע שלבים שנוצרו ע"י סיווג או חלוקה לשכבות של שלושת הפרספקטיבות.
במחיר של הפשטת יתר אנו טוענים שהמודלים התאורתיים עברו שינוי גדול בשנות ה –60, כשבאותו הזמן הפוקוס עבר מניתוח של התכונות הפנימיות של הארגון לניתוח התהליכים והאירועים החיצוניים. אחרי 1960 סביבת הארגון שנתפסה במושגים של כלכלה, פוליטיקה, תרבות ואלמנטים טכנולוגים וסוציאליים בין ארגוניים, תפסה חלק משמעותי בניסיונות להסביר את מבנה והתנהגות הארגון. במקביל למעבר ממודלים של מערכות סגורות למודלים של מערכות פתוחות ניתן להבחין בתהליך נוסף: מעבר מהמודל הרציונלי למודל הטבעי. תהליך זה ארע פעמיים: למודלים של המערכות הסגורות בסוף שנות ה –30 ותחילת ה –40, ובשנות ה- 70 המאוחרות כאשר הגישות של לורנץ ולורש הוחלפו בגישות הניאו טבעיות. 
אנו טוענים שלמודלים הרציונלים והטיבעיים המוקדמים היה מכנה משותף היות והם היו תחת הנחות של מודל סגור. המודלים של המערכות הפתוחות, שפותחו בשנות ה – 60, לא החליפו את הגישות הרציונלית והטבעית אלה את אותן הנחות של המערכות הסגורות שעמדו בבסיסם. כאשר הופיעו המודלים של המערכות הפתוחות הם מיד אוחדו עם המערכות הרציונליות ומאוחר יותר עם הגישות הטבעיות.
ניתן להציג תיאוריות מאפיינות של ארבע התקופות: סגורות-רציונליות, סגורות-טבעיות, פתוחות-רציונליות ופתוחות-טבעיות. 
התיאוריות מסתדרות ברצף כאשר המערכות הסגורות-הרציונליות היו דומיננטיות בשנים 1900-1930, המערכות הסגורות-טבעיות בשנים 1930-1960, הפתוחות-רציונליות בשנים 1960-1970, והפתוחות-טבעיות משנת 1975 עד היום. 
התיאוריות מחולקות גם לרמות ניתוח למרות שחלוקה זו הינה גסה ותלויה בדיוק שבהגדרת המשתנים. בעוד מערכות סגורות עוסקות ברמות הסוציאליות או המבניות, עם כניסתם של המערכות הפתוחות היה צורך בניתוח אקולוגי על מנת להגדיר את הגורמים המשפיעים על התנהגות הארגון. חלק גדול מהעבודה התאורתית העדכנית בתחום עוסק ברמה האקולוגית.
מודלים של מערכות סגורות-רציונליות
התיאוריות הסגורות-רציונליות מתייחסות לארגונים ככלים להשגת מטרות ומתעלמות מההזדמנויות החיצוניות. תומפסון בהתייחסו לטיילור אומר: "ניהול מדעי מגיע לשלמות רעיונית בהנחה שהוא יודע מה המטרות שלו, מה הוא המוצר נידרש ומה הם המשאבים הזמינים". הגורם האנושי הוא יותר בעייתי. המודל התאורטי מפריד בין החיים הפרטיים של האדם לבין חיי העבודה שלו בעזרת נהלים משכורות וקרירה. 
המודל התאורטי מבטל את השפעת הלקוחות (הסביבה), שכן זו מערכת סגורה.

מודלים סגורים –טבעיים
החוקרים הרלוונטיים למודלים אלה הם חוקרים שעוסקים בתחום של יחסי אנוש. תפיסה זו התחילה במחקר של רוצילברגר דיקסון ומאוי והורחבה בשנות החמישים להכיל את תחום המחקר הסוציולוגי של ארגונים הכוללים מודלים של הסכמה וקונפליקט.
למרות שגישה זו הופכת את הראיה שלנו את הארגון ליותר מורכבת וגמישה, כאשר היא כוללת בתוכה מטרות סותרות ומתייחסת לאינטרסים שונים, עדיין רוב עבודה זו מתייחס לתוך הארגון (סגור). כל הפוקוס היה על ה"מה" שקורה בתוך הארגון. המודל של ברנרד לארגונים שיתופיים גם הוא מרכז את תשומת הלב למבנים ותהליכים פנימיים. 
מערכות פתוחות-רציונליות
החל משנות החמישים ועד ימינו קם דור חדש של חוקרים שהסתכל על הארגון כמערכת רציונלית אבל בהבדל אחד: הארגון נבחן כמערכת פתוחה. סימון תרם רבות לגישה זו.
חוקרי תיאורית האפשריות שהוזכרו קודם משלבים גם הם גישות פתוחות רציונליות:
בחינה מחודשת של הרציונליות חסומה
שיתוף הפעולה של סימון עם מרץ הביא לשינויים בגישתו. בעוד שיש עדיין חשיבות למגבלות הקוגנטיביות של מקבלי ההחלטות ולדרך שבה מבנים ארגוניים יכולים לעזור בקבלת החלטות, עדין יש הכרה באופי המשתנה של האתגרים המוצבים ע"י הסביבה. הארגון מוצג כיותר פתוח לסביבתו. החוקרים מזהים תוכניות ביצועים שמנחים את מקבלי ההחלטות. 
מרץ וסימון מציעים חלופות לפישוט תהליך קבלת ההחלטות. ארגונים מעודדים לקבל פתרון מספק במקום לשאוף לפתרון אופטימלי, ולפתור בעיות בצורה סידרתית ולא מקבילה, ולהשתמש ביכולות קיימות במקום לפתח פתרונות חדשים.
ארגונים העומדים בפני סביבות משתנות חייבים להתאים את תהליך קבלת ההחלטות שלהם על מנת להתמודד עם השינויים.
בחינה מחודשת של תיאורית האפשרויות
חלקים בארגון מתאמתים עם סביבות משתנות (עפ"י לורנץ ולורש), עפ"י גישתם הארגון צריך להתאים את המבנה שלו לדרישות הסביבה. שילוב של גישות פתוחות ורציונליות ניכר גם בגישתו של תומפסון. תומפסון טוען שרמות שונות בתוך המבנה פתוחות באופן שונה להשפעות חיצוניות. הוא מתבסס חזק על הנחות רציונליות. 
הבעיה שתומפסון וחוקרים אחרים של תיאורית השכבות היתה: בהינתן שארגון פתוח לחוסר הוודאות של סביבתו, כיצד הוא יכול לתפקד כמערכת רציונלית? תשובתו של תומפסון לפי מודל הרמות היא שניתן לעשות זאת ע"י יצירת תת מערכות סגורות בחלקים קריטיים של מבנה הארגון.
ניתוח מבני משווא
עבודה מקבילה אך שונה מתיאורית האפשרויות היא העבודה שנעשתה באותה תקופה במטרה להסביר את ההבדלים במבני ארגונים שונים. בעוד העבודה הקודמת היתה יותר השוואה איכותית עבודה זו הינה יותר כמותית ותיאוריתית. החוקרים המובילים היו אודי, וודוורד, פוג ובלל. אלה היו החוקרים הראשונים שאספו מידע ודוגמאות מארגונים ולא רק מידע מבודדים ומתת ארגונים. הם בחנו מבחר גדול של משתנים בדגש על גודל טכנולוגיה ומידת אי הוודאות, אך רוב המחקר התמקד במאפייני הסביבה (הארגונים נבחנו כמערכות פתוחות).
ההנחה היא כי ארגונים קובעים את המבנה שלהם במטרה להגיע ליעילות מקסימלית. גורמים חיצוניים משוכללים ע"י המתכננים והמנהלים במטרה להגיע להפחתת עלויות, פיתוח יכולת להתמודד עם סביבה מורכבת ופיתוח המכניזמים לטיפול בניהול ידע. אלו הן ההנחות העומדות בבסיס המודל הרציונלי והן דומיננטיות בחלק גדול של המחקר האמפירי שנעשה על ארגונים בשנות השישים.
ניתוח עלות טרנסקציה 
פרספקטיבה חשובה המשלבת את הגישה הפתוחה והרציונלית שהוצגה באמצע שנות השבעים ע"י ווליאמסון, מבוססת על עבודות קודמות של כלכלנים. ווליאמסון הציע להתמקד בעלות של כניסה לטרנסקציות (החלפה של סחורה או שירות בין אנשים או גבולות מכל סוג): "בהינתן ממשקים הפועלים היטב ובהינתן מכונה שעובדת היטב העברות אלה נעשות בצורה חלקה. במערכות מכניות מחפשים סדקים בייצור… המקבילה הכלכלית לסדקים היא עלות טרנסקציה, האם הצדדים פועלים בצורה הרמונית האם יש אי הבנות וקונפליקטים הגורמים לעיכובים ותקלות".
ההתמקדות בטרנסקציות במקום הסתכלות על תנאים ושירותים משמעותה הסבת צומת הלב משיקולים טכניים של הפקה לשיקולים ניהוליים. על מנת להיכנס לטרנסקציה הצדדים צריכים להרגיש שהאינטרסים שלהם בטוחים. טרנסקצייות כלכליות פשוטות שקורות על המקום (סחורה מחליפה ידים) לא מציבים בעיה ויכולים להתרחש בשוק חופשי. אולם ככל שהטרנסקציות נעשות יותר מורכבות ולא וודאיות (סביבה לא יציבה או צפויה) אזי סוגים שונים של אמצעי שליטה חיצוניים נדרשים על מנת לתמוך בתהליך, כלומר על מנת להוזיל את עלויות הטרנסקציה. ניתן לבחון מבנים ארגוניים כהתארגנות לצורך הבטחת הטרנסקציות. ווליאמסון וחבריו טוענים שהמבנה הארגוני צפוי להשתנות לפי סוג הטרנסקציה.
גישה זו מניחה שהארגונים הם גם פתוחים ומושפעים מהסביבה וגם רציונלים שכן הם פועלים מתוך שיקולי עלות.
מודלים פתוחים טבעיים
לקראת סוף שנות השבעים שוב יש מעבר מהמודלים הרציונלים למודלים הטבעיים. מודלים אלו נותנים חשיבות לסביבה בקביעת המבנה, ההתנהגות וההזדמנויות. אולם ההנחה שארגונים פועלים כמערכות רציונליות מותקפת בהמשך:

בחינה מחודשת של הארגון
כפי שהיה נדרש עפ"י סכמת השכבות כדי לאפיין תיאוריות אפשריות לא רק כפתוחות אלא גם כרציונליות, אנו נדרשים לבחון גם את המודלים של וויק כמשלבים גישות פתוחות וטבעיות. וויק נותן דגש לתהליכים הקוגניטיביים בארגונים, אבל בניגוד לסיימון טוען שהם פועלים באופן אבלוציוני, לפי ניסוי וטעייה, מזל, אמונות תפלות וכד'. וויק דוחה את האפשרות שאבולוציה בהכרח אומרת שיפור. הוא מציין את העובדה שהתנהגויות מאורגנות יכולות להתרחש ללא עליה בפרודוקטיביות, והוא עומד על כך שאנו נדרשים לשחרר עצמנו מהרעיון שהבחירה מהווה יתרון. במובנים אלה המודל של וויק הוא פתוח טבעי ולא רציונלי.
מערכות סוציו-טכניות ( דן ברמות המבניות של הניתוח)
גישה שפותחה באנגליה שמאמצת את הפרספקטיבה הפתוחה-טיבעית. מרפאה התנדבותית לפסיכותרפיה באנגליה הכריזה על עצמה כמכון ליחסי אנוש. הצוות ביצע מחקרים שונים לשיפור היעילות והמורל בארגונים שונים. מלכתחילה, הגישה המועדפת היתה זו של מחקר פעיל, החוקרים הכניסו שינויים להרגלי עבודה ולמדו את התוצאות. הקבוצה טענה שהמאפיין הייחודי של ארגונים הוא שהם מערכות סוציאליות וטכניות: "הממשק העיקרי מכיל יחסים בין מערכות לא אנושיות למערכות אנושיות".
במקום לטעון שהאנשים והיחידות הסוציאליות צריכים להתאים את עצמם לדרישות הטכניות, טוענים אנשי המחקר שדרישות שני הצדדים צריכות לקבל מענה. המטרה צריכה להיות אופטימיזציה של השילוב של הצרכים של שני המרכיבים. החוקרים ניסו לאפיין מערכות המאפשרות התנהגות דיסקרטית ואוטונומיה לקבוצות עבודה.
למרות שהמחקר הראשוני עסק ברמת הבודדים וברמת צוותים החוקרים הבחינו ששינויים שנעשו ברמות אלה לא שרדו לאורך זמן אלמלא לוו בשינויים מתאימים ברמות הגבוהות. בנוסף הם הכירו בחשיבות הקשר בין הארגון לסביבה. 
קבוצת המחקר ניסתה לגלות את הדרכים בהן מעוצב ארגון גדול בהתאם לצרכיי ההישרדות שלו בסביבה סוציו אקונומית מסוימת. הצוות בכל עבודתו שמר על מחויבות חזקה ליצירת מבנים ארגונים המשמרים את ערכי הקהילה האנושית בשילוב הצרכים של היעילות הטכנית.

לבסוף נסקור 3 גישות שונות לניתוח ארגונים שהתפתחו ברמה האקולוגית.
אוכלוסייה אקולוגית
אוכלוסייה אקולוגית או המודל הטבעי התפתחו בעבודתו של דרווין ולאחריו בעבודתם של אוולין (1950) וצ'מבל (1969) ופרימן (1977) אלדר'יץ (1979). מודל זה שונה מאחרים בכך שהוא מייחס חשיבות רבה יותר לאוכלוסיית הארגון מאשר לאינבידואלים. עפ"י התיאוריה הטבעית ארגונים ששורדים לאורך זמן הם אלו שמתאימים לסביבה. 3 תהליכים מודגשים בתיאוריה האבלוציונית: יצירת מגוון, בחירת סוג הארגון מתוך מבחר סוגים אחרים, ושמירה על הסוג הנבחר. תיאוריה זו מדגישה כי רוב השינויים שקורים בארגונים הם תוצאה של החלפת סוג הארגון לסוג ארגון אחר. וזהו בעצם בסיס למערכת פתוחה: חשיבות הסביבה לסיווג הארגון. זהו גם בסיס  למערכת הטבעית, בה השורה התחתונה היא הישרדות.
התלות במקורות
מודל זה מניח כי ארגונים קיימים יכולים לשפר את סיכוייהם להישרד. 
מודל זה פותח ע"י מספר חוקרים בניהם: זלד (1970), תומפסון (1967) (תומפסון מסביר מודל זה כהחלפה או של תלות בכוח), פפר וסלניק (1978). 
פפר וסלניק קישרו גישה זו  לגישת המערכת הפתוחה: אדם אינו יכול להבין את המבנה או ההתנהגות של ארגון בלי שהבין את הקונטקסט בו הארגון פועל. אין ארגון אוטרקי (שמספק את צרכי עצמו), כל ארגון חייב ב"החלפה" עם הסביבה כתנאי להישרדות. הצורך להשיג מקורות יוצר תלות בין הארגון ויחידות חיצוניות לו. התלות היא הצד העיקרי בכוח (תלות כלכלית, למשל, נותנת לעיתים פתרונות פוליטיים). לכן במודל זה, יותר מאשר במודל האקולוגי, ניתן לראות ארגונים כאקטיביים בקביעת גורלם. אנשי הארגון והמנהלים מחפשים אחר הזדמנויות, הם מחליטים אם לחצות גשרים מסוימים או לא- הם קובעים את גורלם בעצמם. כל ארגון תלוי בספקים ובצרכנים שלו, אך הם קובעים את התנאי ההחלפה, או למשל את אנשי הארגון. הארגון "מארגן" את סביבתו אך גם את עצמו בפנים (וזה אולי יותר חשוב).
התיאוריה המוסדית
מודל זה התפתח במהלך שנות ה- 70 ועד היום. הטענות במודל זה מתרכזות סביב האינטרס להבין את משמעות היציבות החברתית. כלכלנים נוטים להדגיש את החשיבות של מערכת חוקית שנכפת על הארגונים (נורמות, ערכים וכד'). מייר ורואן היו הראשונים להתייחס לערכים החברתיים בבחינת ארגונים (1977). לטענתם ערכי המדינה, ערכי המדע והאקדמיה מספקים בסיס לאמונות וחוקים שמחזיקים את הארגון. 
לחיות חיים בחברה זה בעצם להיות רציונליים. 
המודל המוסדי מדגיש שארגונים הם מערכות פתוחות שמושפעות השפעה חזקה מסביבתם יחד עם מערכת חוקים רציונלית וערכית.

מלחמת הפרדיגמות
אם נשטח את הפרספקטיבות לארבע קומבינציות של מערכות סגורות-פתוחות ומערכות רציונליות-טיבעיות ניצור משטח רחב להבנת ארגונים. המודלים והתיאוריות השונות הובדלו הן על בסיס ניתוח והן באספקטים השונים של ארגונים שאותם ניתוחו (למשל המודל של תלות במקורות הדגיש את כוח הארגונים שגדל משינויים כלכליים, התיאוריה המוסדית הדגישה את תפקיד האמונות והרעיונות של אנשי הארגון). החוקרים השונים יצאו מנקודת הנחה כי רעיונותיהם מתאימים לכל סוגי הארגון, אך אנו בספק אם זה נכון. 

לסיכום
הפרספקטיבה של המערכת הרציונלית, הטבעית והפתוחה, לניתוח ארגונים מספקת פרדיגמות סותרות. לאור ההנחות השונות שמנחות את הפרדיגמות לא ניתן לשלול אף אחת. עציוני מציע שהמערכת הרציונלית והטבעית משלימות אחת את השניה, תוך התמקדות בקונפליקטים הקיימים בארגון. לורנץ ולורש מציעים שכל הארגונים הם מערכת פתוחה והפרספקטיבות הרציונלית והטבעית התגלו תוך בחינתה שינויים סביבתיים שהארגון חי בהם. תומפסון הציע ששלושת הפרספקטיבות מקבילות לרמות שונות של הארגון. הגישה האלטרנטיבית חיברה יחד וערבבה את שלושת הפרספקטיבות (ראה בחלק הרלוונטי במאמר).
סקרנו כאן את התפתחות התיאוריות הארגוניות. כיום התיאוריות שונות.