מקדונלדס וניהול מדעי
תרגמה ענבר

Garson, B., 1998: “The Electronic Sweatshop” pp. 17-39:
Jason Pratt: “McDonald’s – We Do It All for You

Jason Pratt – עובד פשוט במקדונלדס שעבד הרבה זמן (יחסית) עזב פעמיים וחזר שוב, מסביר מדוע מקדונלדס נקראו "המכונה הירוקה". הוא מסביר שזה בגלל המדים ואופן התיפקוד. בארגון קיימות פרוצדורות לגבי הכל, הכל עובד כמו מכונה – כולל האנשים ואף אחד לא צריך לחשוב.
היצירתיות היחידה שאפשר לבטא בעבודה במקדונלדס היא בהוספת המלפפונים החמוצים (האם לשים 2 חתיכות רגילות או 3 קטנות…)
החברה מעסיקה בעיקר בני נוער ולרוב לזמן קצר מאוד. הבחור המרואיין טוען שאינו רוצה בכלל לחזור לעבוד במקדונלדס – בעבור שום סכום! הוא לא רוצה לחזור ולעבוד כמו רובוט. בחברה יש portion control, כלומר בודקים כמויות אוכל שהושמו במנות. חופש יש רק לגבי כמות החסה ששמים בהמבורגר. 
העבודה מתוזמנת על ידי מערכת צלילים המסמנים מעבר משלב אחד לבא אחריו. אין צורך בפנים או מוח כדי לבצע את העבודה הזו. כל מה שצריך זה זוג ידיים ורגליים ולעבוד כמה שיותר מהר.

June Sanders – בחור שעבד רק יום אחד בחברה:
בכמות הצ'יפס יש טווח רוב יותר שמותר להשתמש בו בכל חנות – וזה חריג. כמות המצרכים שבהם משתמשים הם מדד חשוב ליעילות הניהול בסניף.
נאסר עליהם להשתמש במילה "kid", צריך לאמר "איש צוות" או "person". המיכשור מונע לגמרי אינטרפרטציות אנושיות.
בזכות הטכנולוגיות הללו, לוקח ¼ שעה ללמד עובד חדש את העבודה, ותוך ½ שעה הוא כבר מגיע לתוצאות מקסימליות. דבר זה מאפשר החלפת עובדים בקלות ובמהירות. לעיתים קרובות הצוות העובד נחמד, אך המערכת מאוד מלחיצה.

Damita – קופאית:
עוזבים את העבודה רק כשמשחררים את העובדים (גם אם נגמרה המשמרת עליהם להמתין). החברה משנה שעות עבודה באופן גמיש – ולא לטובת העובדים. כשנקבע כבר שיבוץ לשבוע – אם יש לך בעיה, אתה חייב למצוא לעצמך מחליף, אחרת אתה מפוטר.
מכיוון ההנהלה אין אף עם מילה טובה או עידוד. הבחורה הזו כמעט פוטרה בגלל שהיא עזרה ללקוחות לפתוח שקיות.
בעזרת המיחשוב המנהלים יכולים לעקוב אחרי מספר הפריטים שנמכרו בכל קופה, ועושים זאת.
אם אתה מתלונן על בעיית שעות (למשל שקיבלת לא את מה שביקשת כשהתחלת לעבוד) – יורידו לך את מספר השעות בשבוע ואז או שתעזוב לגמרי או שתעבוד כמו שהם רוצים (אם לא תגיע למשמרת בכלל, הם לא יבררו בכלל מה איתך).

Jon De Angelo – מנהל כבר 3 שנים, בן 22:
זו מערכת זיכיון בעקרון (franchise), אבל החברה עצמה היא בעלת כ- 30% מהחנויות באופן ישיר. המנהל מוערך לפי כמות הייצור בסניף שלו (יחס מכירות ועובדים).
50% מן העובדים לא נשארים בחברה מעל לשבועיים (ורובם עוזבים תוך היומיים הראשונים).
לא נהוג לפטר עובדים בחברה (רק במקרי של סמים או גניבה) – משבצים את ה"בעייתיים" לגבי השעות למעט משמרות ואז או שהם עוזבים או שהם עובדים הרבה.
בהערכת המנהל לא לוקחים בחשבון אם יש אחוז עזיבה גבוה של עובדים, מה שמשפיע זה הדוחות הסטטיסטיים – רמת הייצור של הצוות.
מדובר על תקציב M&R (אחזקה ותיקון) שמאוד חוסכים בו.
יש חוקי בטיחות שאסור להשאר לבד בחנות, אז הצוות שסיים משמרת צריך לחכות למנהל שיסיים את כל עיסוקיו (בלי לקבל תשלום עבור הזמן הזה) ורק אז לעזוב. אף פעם אין חריגה מעל ל40- שעות שבועיות (מאוד מקפידים על כך). עושים הכל בשביל הסטטיסטיקה. אין מה ללחוץ מלבד את הילדים (העובדים). במסגרת הזו אפילו המנהל לא יכול להיות יצירתי וליזום דברים – עוצרים אותו (הוא כמו קופאי…).
בחברת מקדונלדס התייחסות ל"מחשבה" היא כאל גורם המאט את קצב המכונה. הכל ממוחשב, גם עבור המנהל. גם הוא עצמו עוקב אחרי פרוצדורות ברורות, ובעצם המחשב הוא המנהל את החנות.
הוא טוען שהחברה הזו שברה את כל התפקידים ה"קלאסיים" לצעדים פשוטים.
ראש החברה, Ray Kroc – נעזר אף הוא במחשב לשם סטטיסטיקה וכדו'. כשהוא צריך להחליט היכן לפתוח עוד סניף של החברה, אבל בסוף הוא מחליט בצורה אינטואיטיבית.
העובדים גם כן היו רוצים לעבוד כך – להשתמש ביכולות שלהם, ברמתם – כך הם ירגישו  יותר "חיים" ויותר התחשבות (כרגע הם מרגישים שהם disposals (חד פעמיים, שזורקים אותם אחרי השימוש הקצר.